BROEN OVER KWAI
Tempo, tempo!
Gå. Tempo!
Gjør ferdig arbeid. Gå til hytta.
Hvis de nye fangene ser at vi graver graver, flykter de vel.
Ikke tid for spøk. Arbeide ferdig. Fort. Grave, grave.
- Hva med å sette oss på sykelista? - Legg oss inn på sykehuset.
Dere er aldri syke. Hvorfor spiller dere alltid syke?
Jeg vil vel ikke ha et sånt over meg.
Kaptein Kanematsu. Hva med en sneip?
- Dere fikk i morges. - Det er det jeg mener.
Jeg vil gjengjelde tjenesten. Når noen gir meg noe av et godt hjerte, -
- husker jeg det med hjertet.
Derfor vil jeg at du skal få denne lighteren.
Den har tilhørt engelskmannen vi begraver.
Jeg fikk lighteren for en tjeneste. Før jeg dør, gir jeg den videre.
Du er morsom, Shears.
Ok. Du havner på sykelista. Han også.
En dag overrasker oberst Saito deg når du bestikker ham. Hva skjer da?
Innen det skjer, er vi langt unna. Langt unna.
Da får vi det unnagjort.
Her ligger...
- Jeg har glemt hvem vi har begravd. - Thomson.
Her ligger korporal Herbert Thomson, nummer 1234567.
Tappert medlem i kongens, eller dronningens, et eller annet, -
- og han døde av beriberi i det Herrens år 1943-
- til ære for det...
- Hva døde han for? - Du trenger ikke å håne graven.
Jeg håner verken graven eller mannen.
Hvil i fred. Han fikk lite av det mens han var i live.
Opp med dem, karer!
Det er ikke langt igjen!
Gjør det bra nå!
A-kompaniet, på stedet marsj.
Bataljon, holdt!
På geledd. Venstre om.
På stedet hvil.
Vi får det travelt med å grave graver, Weaver.
Godt gjort.
Den obersten aner ikke hva han har i vente. Vil du si det?
- Selvsagt ikke. - Du er verken offiser eller gentleman.
Bataljon...
Gi akt!
- Jeg heter Nicholson. - Jeg er oberst Saito.
I hans keiserlige høyhets navn ønsker jeg dere velkommen.
Jeg er kommandant i denne leiren, -
- som er leir 16 langs den store jernbanen-
- som snart skal knytte Bangkok og Rangoon sammen.
Dere britiske fanger er valgt ut-
- til å bygge en bro over elven Kwai.
Det blir behagelig arbeid som krever dyktighet.
Offiserene skal jobbe, i likhet med soldatene.
Den japanske hæren kan ikke gi mat til dem som ikke jobber.
Hvis dere jobber hardt, blir dere behandlet godt.
Men hvis dere ikke jobber hardt, blir dere straffet!
Noen ord om det å flykte:
Det fins ingen piggtråd.
Det fins ingen palisader og ingen vakttårn.
Det er ikke nødvendig. Vi er på en øy i jungelen.
Flukt er umulig. Dere kommer til å dø!
I dag kan dere hvile, i morgen begynner dere å jobbe.
Jeg vil minne dere på general Yamashitas motto.
"Finn glede i arbeidet."
Tre av!
Bataljon, på stedet hvil!
Kom fram, major Hughes. Bataljon, på stedet hvil.
Hughes, før mennene til losjiet. Jeg vil snakke med ham.
Oberst.
Jeg hørte kommentarene dine. Mine menn vil te seg slik en venter.
Mine offiserer og jeg er ansvarlige for deres atferd.
Å bruke offiserer til arbeid er forbudt ifølge Genèvekonvensjonen.
- Er det sant? - Du kan godt få se på mitt eksemplar.
Det blir ikke nødvendig.
Gi akt!
Sitt ned.
Ja, sir.
Jeg skal snakke med Clipton.
Clipton, ikke la meg forstyrre. Hvordan er armen, Jennings?
Dette er orlogskaptein Shears fra USAs marine.
Bare han og en australier er igjen av dem som bygde leiren.
- USAs marine, her? - Landfast til sjømann å være.
- Gikk skipet ned? - Houston. Jeg kom meg i land.
- Jeg kom bort fra de andre. - Og din gruppe her?
Stort sett australiere og briter. Indere, burmesere, siamesere.
- Hva hendte med dem? - De døde.
Av malaria, dysenteri, beriberi, koldbrann.
Andre dødsårsaker: sult, overarbeid, skuddsår, slangebitt...
Saito. Og noen ble bare lei av livet.
- Har Clipton undersøkt deg? - Jeg skal det. Ta barberingen senere.
Du blir hos offiserene. Vi skal skaffe klær.
Slapp av. Jeg vil stå på sykelista. Og arbeidsklær er moten her.
- Utførte offiserene kroppsarbeid? - Man kan vel si det.
- Jeg tok opp det med oberst...? - Saito.
Jeg tror han forstår situasjonen nå. Han virker rimelig.
Jeg må gå videre.
Clipton, det er offisersmøte kl. 19. Lag en liste over det du trenger.
Vi gjør hva vi kan.
Hva er det? Spytt ut.
Det er mye man kan kalle Saito. Men rimelig er noe nytt.
Oberst Nicholson definerer vel ordet annerledes.
- Noe mer? - Med din tillatelse?
- Angående fluktkomiteen... - Vi trenger ingen.
- Løytnant Jennings har en plan. - Men hvor skal vi flykte?
Inn i jungelen? Saito har rett. Ingen bruk for piggtråd.
Oddsen er 1 til 100 for å overleve. Shears vil nok støtte meg der.
Oddsen mot en vellykket flukt er nok 100 til 1.
Kan jeg legge til noe? Oddsen for å overleve i leiren er dårligere.
Du har sett gravene. Å slutte å tenke på flukt er som å godta dødsstraff.
- Hvorfor har ikke du prøvd å flykte? - Jeg har ventet på rett anledning.
Normalt er det en tilfangetatt soldats plikt å forsøke å flykte.
Men mine menn og jeg omfattes av et juridisk punkt du neppe er klar over.
I Singapore fikk vi ordre fra hovedkvarteret om å overgi oss.
Derfor kan det i vårt tilfelle være brudd på militær lov å rømme.
- Interessant poeng. - Jeg er ikke helt med...
Vil du følge loven uansett pris?
- Uten lov, ingen sivilisasjon. - Det er jo det jeg vil si.
- Her er det ingen sivilisasjon. - Da har vi mulighet til å innføre den.
Jeg foreslår at vi dropper temaet flukt.
Var det noe mer?
Jeg vil at alt skal gå knirkefritt fra og med i morgen tidlig.
Og husk: Våre menn må føle at de står under vår kommando, ikke japanernes.
Så lenge de kan holde fast ved det, er de soldater og ikke slaver.
Er du enig med meg, orlogskaptein?
Jeg håper de kan fortsette å være soldater, oberst.
Jeg for min del er bare en slave. En levende slave.
Snål fyr. Selv til amerikaner å være.
Han har vært isolert for lenge, avskåret fra enheten sin.
Bataljon, gi akt!
Engelske fanger!
Legg merke til at jeg ikke sier "engelske soldater".
Da dere overga dere, sluttet dere å være soldater.
Dere skal gjøre ferdig broen innen den tolvte dagen i mai.
Dere skal jobbe under en japansk ingeniør: løytnant Mioura.
Vi har liten tid. Alle menn skal arbeide!
Offiserene jobber ved deres side.
Det er bare rettferdig, for de forrådte dere ved å overgi seg.
Deres skam er offiserenes vanære.
De sa at det er bedre å leve som kuli enn å dø som helt.
Det var de som førte dere hit, ikke jeg!
Derfor skal de jobbe sammen med dere. Det var alt.
Offiserer, samle verktøyet deres.
Bradley, tilbake på geledd.
Jeg må gjøre deg oppmerksom på artikkel 27 i Genèvekonvensjonen.
"De krigførende kan sette krigsfanger i arbeid, men ikke offiserer."
- Gi meg boken. - For all del. Du leser vel engelsk.
- Leser du japansk? - Nei. Men en oversettelse kan ordnes.
Loven sier uttrykkelig at...
Bli stående!
Snakker du til meg om loven?
Hvilken lov? Kujonenes lov!
Hva vet du om soldatens lover? Om bushido?
Du er uverdig til å føre befal!
Siden du ikke adlyder sivilisasjonens lover, slipper vi å adlyde deg.
Mine offiserer utfører ikke kroppsarbeid.
Vi får nå se.
Alle menige fanger går til arbeidet!
Sersjant! Før dem til arbeidet.
Ta opp redskapene.
Mot venstre, på geledd... Venstre om.
A-kompaniet, rask marsj!
Se mot høyre!
Blikket rett fram.
Hva er det han pønsker på?
Det ser ut som om han ikke vil ha vitner.
Vær fornuftig. Gi dine offiserer ordre om å arbeide.
Nei.
Jeg teller til tre. Når jeg kommer til tre, -
- bør du og dine offiserer være på vei til arbeidet, -
- ellers gir jeg ordre om å skyte.
Han gjør det. Tro meg, han gjør det.
- Én. - Jeg advarer deg, oberst.
To.
Stopp!
Oberst Saito. Jeg og alle på sykestua har hørt alt.
Det er for mange vitner. Du kan ikke kalle det masseflukt.
Er det soldatens lov? Å myrde ubevæpnede menn?
Det er fordeler med å være på sykelista, Jennings.
Gamlingen har i hvert fall mot.
- "Inn i dødens dal red de 600." - Hva mener du?
Slikt mot som da offiserene i 1914 møtte fienden bevæpnet med en stokk.
- Jeg forstår hva du mener. - Det gjør du ikke!
Det er sånt mot som får oss alle drept.
Unnskyld, sir. Jeg vil gjerne bli med.
Armen er nesten leget.
- Hva med ham? - Han sa ikke at vi ikke skulle flykte.
Når en mann som obersten deres foreslår noe, er det en ordre.
På'n igjen.
Oberst Saito sier at offiserene skal til straffehytta. Si at de skal gå.
Ikke du.
Kom.
La ham være!
De setter ham i ovnen!
Varsko her!
- Én, to, tre, fire! - Tempo!
Én, to, tre, fire!
Nei, nei!
Slipp!
- Du ville snakke med meg. - Jeg har prøvd i tre dager.
Det gjelder oberst Nicholson som har sittet i...
Jeg kunne fått deg skutt. Du hadde ansvaret for dem som prøvde å flykte.
- Jeg visste ikke noe om flukten. - Spiller ingen rolle.
Man må respektere dem som prøvde. Et øyeblikk, mellom flukt og død, -
- var de soldater igjen.
Det er vanvidd å prøve å flykte. To soldater skutt.
Den tredje druknet. Det var en flukt fra virkeligheten.
Dette er virkeligheten. Så mye av broen burde ha vært bygd nå.
Og dette viser hvor langt broen er kommet.
På grunn av oberstens stahet ligger vi langt etter skjemaet.
Det er ikke alt. De menige saboterer arbeidet.
Jeg har sett det. Jeg kunne ha fått dem skutt.
Hvem skal da bygge broen? Dessuten...
Kanskje mennene ikke jobber godt uten egne offiserer.
Mine offiserer leder arbeidet, deres jobber sammen med dem.
Det avgjør oberst Nicholson. Det er regelbrudd...
Ikke snakk til meg om regler! Dette er krig!
Det er ingen cricketkamp!
Obersten deres er vanvittig. Temmelig vanvittig.
Sitt ned.
- Du skal få besøke obersten. - Takk.
Fortell ham at hvis hans offiserer ikke vil arbeide, -
- må jeg stenge sykestua.
Og pasientene dine må jobbe i deres sted.
Mange vil dø. Og han har ansvaret.
Gå og snakk med ham. Du har fem minutter på deg.
Doktoren skal besøke sjefen.
Sir...?
Det er Clipton, sir. Jeg har med noen ting til deg.
- Hvordan... Hvordan har karene det? - Bare bra, sir.
Vi har skrapt sammen litt kjøtt. Og en kokosnøtt.
- Og offiserene? - Ikke så bra. De blir straffet.
Og løytnant Jennings er død.
Drept under fluktforsøk. Sammen med korporal Weaver og amerikaneren.
Jennings. Stakkars, tapre gutt. Jeg advarte ham, ikke sant?
Sir, vi har liten tid.
Jeg steller deg litt mens vi snakker. Jeg har snakket med Saito.
Han er den verste kommandanten jeg har møtt. Jeg tror han er gal.
- Utpressing. - Vet det, sir. Men han mener det.
- Han kan bare ikke tape ansikt. - Det er likevel utpressing.
Sir... Du holder ikke ut så mye mer.
Ville ikke offiserene hatt bedre av å jobbe enn å bli kvalt?
Mennene jobber så sakte de tør.
Men Saito har skåret ned på rasjonene. Blir de syke tvunget til å jobbe, -
- kommer de til å dø. - Jeg forstår det, Clipton.
Dette handler om prinsipper. Gir vi etter nå, tar det ikke slutt.
Vi er i jungelen, tusener av kilometer fra alt mulig.
Mannen gjør alt for å få sin vilje. Prinsipper...
Ingen får vite hva som hendte med oss. Gi etter, sir.
Ingen offiserer i min bataljon skal jobbe som kulier.
Tiden er ute.
- Takk dem det gjelder. - Alle på sykehuset bidro.
Reynolds stjal kokosnøtten.
Vi kan skaffe deg noe av og til. Vi har bestukket en vakt.
Adjø, sir. Og lykke til.
Mange takk.
Clipton!
- Sa du at amerikaneren ble drept? - Ja. Skutt og druknet.
Det er vanvittig å planlegge flukt.
Tre mann drept... I hvilken hensikt?
Det er her vi må vinne fram.
Doktoren så på oss og ristet på hodet.
Det betyr at obersten ikke gir etter.
- Nå? - Det har seg slik...
Nicholson gir ikke etter for makt. Det gjelder prinsipper.
Jeg protesterer på måten han blir behandlet på.
Rart han fortsatt er i live. Skjer det noe, er det jevngodt med mord.
Han har ansvaret. Ikke jeg.
Er du syk?
Er de gale begge to?
Eller holder jeg på å bli gal? Eller er det solen?
Bataljon, gi akt!
Engelske fanger.
Vi spør oss selv: Hvorfor går ikke brobyggingen framover?
Dere vet hvorfor. Fordi offiserene deres er late.
De syns de er for gode til å dele deres byrder!
Det er ikke rettferdig. Derfor kan dere ikke glede dere i arbeidet.
Derfor går ikke brobyggingen framover.
Men det er en annen grunn. Jeg legger ikke skjul på sannheten.
Med stor skam og anger innrømmer jeg fiaskoen-
- til et medlem i den japanske staben: løytnant Mioura.
Han er en dårlig ingeniør og bør ikke føre befal.
Derfor har jeg fjernet ham fra hans stilling.
I morgen begynner vi igjen.
Jeg skal personlig ta kommandoen.
I dag hviler vi.
Bare arbeid og ingen lek gjør Jack kjedelig.
Som tegn på aktelse for framtidige anstrengelser skal dere få gaver.
La oss vise glede i vårt arbeid. Kompani, tre av.
Bataljon, tre av!
- Se her, dere! - Røde Kors? Han har gitt oss...
Han har gitt oss våre egne Røde Kors-pakker.
I morgen begynner vi igjen!
Se, Harry. De slipper ut gamlingen.
De skal vel gi ham en omgang til.
Noe imot å sitte her borte? Jeg spiser en temmelig sen middag.
- Engelsk hermetisk kjøtt. - Nei takk.
Framstilt i Skottland.
Jeg foretrekker dette framfor sake. Jeg har bodd tre år i London.
Jeg har studert ved en høyskole i London.
- Skål. - Beklager.
- Kanskje senere? - Kanskje.
Jeg var ingen god kunstner. Min far mislikte det.
Han mente jeg hørte hjemme i hæren.
Så jeg gikk fra kunst til teknikk.
Jeg må fortelle deg, oberst Saito...
At jeg akter å rapportere aktivitetene i denne leiren.
Jeg tror ikke du forstår min stilling.
Jeg må utføre ordrene mine.
Ordrene er å fullføre broen innen 12. mai.
Vi har dårlig tid, bare tolv uker til.
Jeg må bruke alt tilgjengelig personell.
Men ikke offiserer.
Offiserer jobber langs hele jernbanen. Det vet både du og jeg.
Jeg har ikke ansvaret for andre offiserer.
La oss ikke hisse oss opp.
- Vil du ha en sigar? - Nei takk.
Da jeg sa at alle offiserer skal arbeide, mente jeg ikke deg.
Jeg siktet bare til offiserer under din...
Ingen av mine offiserer skal gjøre kroppsarbeid.
Jeg skulle si at jeg har tenkt over saken.
Alle med majors rang og over skal ha administrativ tjeneste.
Bare lavere offiserer arbeider.
Dessverre ikke. Konvensjonen er tydelig på det punktet.
Vet du hva som skjer meg om broen ikke blir ferdig i tide?
- Har ikke den fjerneste anelse. - Jeg må ta livet av meg.
- Hva ville du gjort hvis du var meg? - Hvis jeg var deg, -
- måtte jeg ha tatt livet av meg.
Skål.
Jeg advarer deg, oberst. Hvis jeg skal dø, -
- vil andre dø før meg. Forstår du det?
Major Clipton nevnte det. Men det løser ikke problemet ditt.
Vi kan nok finne en løsning. Sett deg, er du snill.
Si meg, oberst...
- Er det en offisers jobb å kommandere? - Selvsagt!
Fint.
Denne broen din... Det er et enormt foretakende.
Og for å være ærlig er jeg i tvil om din løytnant...
Mioura.
Om han klarer å hanskes med en så viktig jobb.
Jeg, derimot, har offiserer, Reeves og Hughes, -
- som har bygd broer over hele India.
Karene respekterer dem. En offiser må ha den respekten.
Mister han den, mister han kommandoen. Og det fører til kaos.
Jeg ville vært en dårlig kommandant om det fikk skje.
Du vet neppe at jeg nå personlig har kommandoen over broen.
Jaså? Og er du fornøyd med arbeidet?
- Det er jeg ikke. - Der ser du.
Jeg hater britene! Dere er slått, men eier ikke skam.
Dere er sta, men har ikke stolthet. Dere holder ut, men uten mot.
Jeg hater britene!
- Det er meningsløst å fortsette. - Stopp der!
Stans!
Bataljon, gi akt!
På stedet hvil!
Vennligst...
- Vet du hvilken dato det er i dag? - Jeg er kommet ut av tellingen.
Det er jubileet for vår store seier over Russland i 1905.
I hele Øst-Asia feirer vi denne dagen.
I anledning dagen har troppene fått én dags hvile.
- Mange takk. - Og jeg gir et generelt amnesti.
Du og offiserene kan gå til kvarteret.
Som en del av amnestiet er offiserer fritatt for kroppsarbeid.
Han har klart det.
Noen fortjener en medalje, sir.
- Hvor mange menn i ditt lag, korporal? - Vet ikke, sir.
Det er vanligvis tolv. Men en ble syk i morges.
Tre-fire karer fulgte ham til sykestua, sir.
Han ble fryktelig syk, sir.
En korporal skal vite hvor mange han har befal over.
Å ja, sir.
Hvis du ikke har en nervøs lidelse, kan du kutte ut de grimasene.
Motivene er sikkert edle, men det er ikke militær atferd.
Få satt en stopper for disse demonstrasjonene.
- Reeves? - Ja, sir.
- Har du bygd bro over en elv som Kwai? - Ja, et halvt dusin.
- I Madras, Bengal... - Hvis dette var din bro...
- Hvordan ville du grepet det an? - Grepet det an?
- Jeg ville ikke ha bygd den her. - Hvorfor ikke?
Japanerne kunne ikke ha valgt et verre sted. Ingen bunn.
Ser du de pålene? De synker.
Man kan drive dem ned, men de får ikke feste.
- Hvor ville du bygd broen? - Lenger nede i elva, sir.
Ved innsnevringen. Der er det grunnfjell på begge sider.
Hughes, hvordan ville du brukt arbeidskraften?
Ikke slik de gjør det. Det er kaos, noe man lett kan se.
Masse ukoordinert aktivitet. Ikke noe lagarbeid.
Enkelte av arbeidslagene motarbeider hverandre.
Ja...
Vi har et problem å stri med. Takket være japanerne-
- har vi kommandoen over pøbel. Ingen orden, ingen disiplin.
Vi må gjenoppbygge bataljonen.
Det blir ikke enkelt, men vi har heldigvis middelet: broen.
- Broen, sir? - Broen, ja.
Vi kan gi barbarene en leksjon i vestlig effektivitet.
- Vi viser hva britiske soldater kan. - Jeg forstår, sir.
Jeg forstår hvor vanskelig det kan bli på dette gudsforlatte stedet.
- Deri ligger utfordringen. - Ønsker du at de skal bygge broen?
Normalt er du ikke så treg, Evans. Man må holde dem beskjeftiget.
Fantes det ikke arbeid, ville vi funnet på noe.
Vi er heldige. Men det må bli en ordentlig bro.
Jeg kjenner karene. Det er viktig at de er stolte av arbeidet.
Reeves, du får en nøkkelrolle som ingeniør. Hughes og jeg organiserer.
- Kan vi få det til? - Vi skal gjøre vårt beste.
Vi må legge planer og avtale en konferanse med Saito...
Og sette ham på plass.
Det var den prosessuelle siden. Og nå...
Ja visst. Neste punkt er ubehagelig for alle det angår.
Broens beliggenhet ble fastsatt en smule hastig og feilaktig.
- Feilaktig? - Ja, dessverre.
Major Reeves, vår ingeniør, har kommet til at elvebunnen er for myk.
- For myk? - Gjørme. Til nå er alt forgjeves.
- Fortsetter du, Reeves? - Ja, sir.
Oberst Saito, jeg har gjort prøver. Dere kan hamre pælene dypt.
Broen vil falle sammen under det første toget som passerer.
- Press og motstand i tonn... - Før du blir for engasjert...
Oberst, kan vi få servert en kopp te?
Da er vi enige om at for å unngå katastrofe-
- bygger vi en ny bro rundt 350 meter lenger nede i elva.
Neste punkt.
Vi endrer den daglige arbeidskvoten. Vi øker den.
Fra å flytte 1,5 m jord til å flytte 2 m. Du godkjenner det sikkert.
Hughes har alle faktaene. Overtar du?
Jeg har gjennomført en tidsstudie.
De tilgjengelige styrkene er dårlig utnyttet.
Vi bør omorganisere arbeidslagene.
Et øyeblikk. Det sparer tid om vi kan jobbe under middagen.
- Kan vi få servert et måltid her? - Ja visst.
- Fortsett, Hughes. - Øker vi antallet enheter-
- og spesialiserer oppgavene, øker vi den daglige innsatsen med 30 %.
Jeg har én ting til...
Vi har enda en viktig beslutning som ikke kan utsettes.
Siden de fleste jobber med broen, er få tilgjengelig for jernbanen.
Lån oss noen av dine menn for å styrke jernbanegjengen, -
- slik at den siste sporstrekningen kan bli fullført.
Jeg har alt gitt ordren.
Vi må bestemme daglig arbeidskvote. Jeg tenkte først på 1,5 meter.
Men bør de ikke jobbe like mye som de britiske soldatene?
Jeg har alt gitt ordren.
Vi skal prøve å overgå det.
Det var alt på dagsordenen.
Da gjenstår det bare å takke for oppmerksomheten. Noen spørsmål?
Ett spørsmål. Kan dere fullføre broen i tide?
Man er enige om at det er umulig.
Men vi skal gjøre et forsøk.
Ikke glem at vi har kastet bort en måned. Noe jeg ikke er skyld i.
- Noe mer? - Nei. Takk.
- Møtet er hevet. - Adjø.
Håper japanerne verdsetter det vi gjør for dem.
For øyeblikket bekymrer det meg ikke. God natt.
Forresten, sir... Det er trær her som minner om alm.
Og almpilarene i London Bridge holdt i 600 år.
- 600 år, Reeves? - Ja, sir.
600 år. Det ville vært noe.
- Jeg ser etter orlogskaptein Shears. - Han er nede på stranda.
Mange takk.
- Kyss! - For mange som ser det.
Jeg får pulver, piller og klyster. Alt jeg trenger, er kjærlighet.
Du trenger bare kjærlighet.
- Sikker på at du blir dimittert? - Jeg er sivilist i mitt hjerte.
Og jeg følger alltid mitt hjerte. Kyss.
Hvordan var det, orlogskaptein?
Ikke kall meg orlogskaptein. Du er også offiser.
Ville du likt det om jeg kalte deg "løytnant kjæreste"? Bare si sir.
Ja, sir.
Storkar på vei. Han vil treffe deg.
- Jeg bader litt. - Ikke gå fra meg!
- Orlogskaptein Shears? - Ja.
- Beklager forstyrrelsen. - Jeg er vant til det.
- Martini? - Nei takk.
Noe imot at jeg tar en? På sykehus fins det alltid alkohol, vet du.
Fint.
Jeg skal fatte meg i korthet. Jeg tilhører det som blir kalt styrke 316.
- Vi har hovedkvarter i botanisk hage. - Beskytter dere planter mot fienden?
- Vil du ikke ha? - Nei takk.
Vi er spesielt interessert i jernbanen du jobbet på.
Du kan gi oss uvurderlig informasjon.
Jeg drar til USA om noen dager, og jeg har fortalt alt jeg vet.
Ja, men du kan hjelpe oss på en spesiell måte.
Jeg vet det er mye besvær, men kan du komme innom oss?
- Vil dere gå gjennom alt igjen, så... - Lord Louis blir takknemlig.
- Hvem? - Mountbatten. Vi jobber for ham.
Skal vi si i kveld kl. 20? Jeg sender en bil.
- I kveld? Utelukket. - I morgen kl. 10, da?
- Ok, kl. 10. - Mange takk.
Adjø.
- Lykke til. - Takk.
Du er lei for det, men du svikter meg i kveld.
Du kunne ikke tatt mer feil.
- Passerseddelen, takk. - Ja visst.
Takk. Fortsett, sjåfør.
Major Wardens bungalow ligger i enden av gangveien.
Godt gjort, Jenkins. Godt gjort!
Kom igjen, Thomson. Bruk kniven, mann.
Bra. Opp med dere.
Av sted til orienteringsrommet.
Svært klønet, Joyce. Svært klønet.
Bruk alltid kniven med en gang. Nå er det han som har initiativet.
Et øyeblikk. Jeg er svært lei for det, sir.
- Jeg også. Jeg trodde du var fienden. - Jeg er amerikaner.
- Det var alt, Joyce. - Ja, sir. Beklager, sir.
- Kan jeg hjelpe deg? - Jeg skal til major Warden.
Jeg skal vise deg veien. Undervisningen hans er snart ferdig.
- Da er den ferdig. - En pangsuksess.
Treningen skal være så virkelighetsnær som mulig.
- Major Warden, sir. - Ja? Så fint at du kunne komme.
- Håper de har tatt seg godt av deg. - Det har de.
Kom her. Oberst Green ser fram til å møte deg.
- Fascinerende sted. - Ante ikke at det er en kommandoskole.
Vi bruker ikke det ordet. Det låter så melodramatisk.
- Hva gjør du her? - Sabotasje, rivning...
Vi bruker plastisk sprengstoff. Smellet var halvparten av dette.
Det er kraftigere enn sprenggelatin og veier halvparten.
- Det er ufarlig til det blir detonert. - Takk for at du sa fra.
Det er vanntett, og man kan gjøre hva man vil med det.
Her bor jeg.
Stig på.
Jeg lengter etter en kopp te.
- Vil du ha? Eller en drink? - Nei takk.
En kanne te til én, Peter.
- Har du lest denne? - Har undervist i orientalske språk.
Jeg har ikke gratulert deg med flukten. Godt gjort.
Jeg var heldig. Hadde ikke flyet sett meg, ville jeg ikke vært her.
- Vil du se hvor du var? - Ja.
Opplysningene våre er sparsomme. Vi tror leiren er omtrent her.
- Vet dere noe mer om oberst Nicholson? - Nei.
De ville skyte ham, og han blunket ikke.
Skal en bli skutt, kan en ikke gjøre så mye.
Her er elva Kwai. Her er den siamesiske landsbyen du var i.
Og her er jernbanen. Du er vel kjent med området?
Jeg var stort sett helt fra meg.
Jernbanen begynner i Singapore. Malaya, Bangkok, Rangoon.
De vil føre den videre inn i India.
- Hvor ble jeg plukket opp? - Omtrent her.
Japanerne vil åpne Bangkok-Rangoon-strekningen i mai.
Vi vil hindre dem.
Det er for langt for bombefly. Vi må sprenge den fra bakken.
- Hvordan kommer vi dit? - Fallskjerm og marsj.
- Med sprengstoff gjennom jungelen? - Ja.
Problemet er mangel på førstehånds kjennskap. Ingen av oss har vært der.
- Vil ikke ta motet... - Det blir interessant.
Oberst Green har gitt meg Kwai-broen. Jeg tar med et team og sprenger den.
Heldiggris.
- Vil du ikke ha te? - Nei takk.
Jeg har en lunsjavtale kl. 14, og hun er vakker. Noen spørsmål?
Ja visst. Beklager.
Det er egentlig bare ett spørsmål: Hva sier du til å dra tilbake?
- Hva behager? - Vi vet det er mye å be om.
Du har unike kunnskaper, og vi vil gjerne ha deg med.
Hentet du meg hit for å spørre meg om dette?
- Ærlig talt, ja. - Jeg kom nettopp derfra.
Flukten min var et mirakel. Og så skal jeg tilbake?
- Dette er svært pinlig... - Jeg er i den amerikanske marinen!
Oberst Green har tatt opp saken med dine folk.
Din marine har overført deg til oss.
Vi har fått klarsignal om at du er midlertidig overført til enhet 316.
- De kan ikke gjøre det. - De har gjort det.
- Det var vanskelig å fortelle deg det. - Marinen har gjort en feil.
Hør her. Jeg er ikke orlogskaptein. Jeg er ikke engang offiser.
Det er falskt. Jeg er bare en vanlig sjømann av andre klasse.
Da Houston sank, kom jeg i land sammen med en offiser.
Han ble drept av en japansk patrulje. Jeg ville også bli tatt til fange...
Så du byttet uniform med den døde?
Offiserer fikk nok bedre behandling i fangeleir.
Men i Saitos leir jobbet offiserene også.
Det skjer alltid noe uventet, ikke sant?
Jeg ble vant til å være orlogskaptein, så da jeg kom til sykehuset, -
- så jeg de meniges avdeling og offiserenes avdeling, -
- og jeg tenkte jeg skulle la det stå til en stund.
- Det var visse fordeler. - Ja, jeg så en av dem på stranda.
Det er hele historien. Du kan ikke bruke meg.
Du vil ha en offiser. Orlogskaptein Shears fins ikke.
Når marinen finner det ut, sier de: "Send ham hjem i lenker."
Når det skjer, er det gjort. Jeg tar gjerne den drinken nå.
Jeg satser på dimittering. Jeg sier at jeg spilte offiser-
- fordi jeg ble sprø i jungelen.
Jeg blir verre. Iblant tror jeg at jeg er admiral Halsey.
- Det er en lur plan. - Den er idiotsikker.
Når marinen finner ut hvem jeg er, er de ordrene verdiløse.
Er ikke dette et foto av deg?
- Hvor fikk du tak i det? - Det krevde litt innsats.
Til slutt fikk vi tilsendt en kopi av rullebladet ditt.
Fotografi, fingeravtrykk, alt. Vil du se?
Nei.
Vi har visst om din rang i rundt en uke.
Marinen din er i en pinlig situasjon. Du er jo en helt-
- siden du flyktet gjennom jungelen.
Men samtidig kan de ikke dekorere deg for at du utga deg for offiser.
Det er vel derfor de så gladelig overlot deg til oss.
Varm potet.
Hva angår din nåværende rang, tar vi ikke det så tungt i styrke 316.
Så du beholder rangen som simulert major.
Simulert major? Jo da...
Vel...
Siden jeg sitter på kroken, kan jeg melde meg frivillig.
Bravo.
Oberst Green. Major Shears har meldt seg til å sprenge Kwai-broen med meg.
Jaså?
Bravo. Virkelig bra, major.
- Til sykestua. Foten er infisert. - Obersten vil tro jeg skulker.
Jeg er legeoffiser, Baker. Av sted.
- Hvorfor vil han bygge en god bro? - Gamle Nick vet hva han gjør.
Clipton, på tide at du besøkte oss.
Karene gjør en førsteklasses jobb.
- Hvordan oppfører han seg? - Rimelig etter at vi overtok.
- Tro hva han tenker? - Har ikke den fjerneste anelse.
Hva tror du? Litt av en utfordring, ikke sant?
Er du overbevist om at det er så lurt å bygge broen?
Mener du alvor? Lurt?
Ta en titt til. Er ikke mennenes moral høynet?
Er ikke disiplinen gjenopprettet? Forholdene bedret?
- Er de gladere, eller? - Jo, sir.
De får bedre mat, og de blir ikke mishandlet.
- Iblant forstår jeg deg ikke. - Jeg skal prøve å være tydelig.
Saken er at det vi gjør, kan oppfattes som...
Tilgi meg. Som samarbeid med fienden. Kanskje som forræderi.
Er alt i orden, Clipton? Vi kan ikke nekte å arbeide.
Må vi jobbe så hardt? Må vi bygge en bedre bro enn de kunne bygd selv?
Hvis du måtte operere Saito, ville du gjort ditt beste eller latt ham dø?
Vil du heller se bataljonen gå i oppløsning av ørkesløshet?
Forstår du ikke hvor viktig det er å vise at de ikke kan knekke oss?
Ta en god titt, Clipton. Én dag er krigen over.
Og jeg håper de som bruker broen, vil huske hvem som bygde den.
Ikke en gjeng slaver, men britiske soldater, selv om de var i fangenskap.
Du er en dyktig lege, Clipton, men du har mye å lære om hæren.
God morgen.
Hva i all verden er det dere glor på? Fortsett!
- Beklager at jeg er sen. - Fire minutter.
Trengte du medisinsk hjelp? Jeg sikter til sykepleieren.
Svært oppfinnsom. Warden hadde rett. Sitt ned.
Du er her for å hjelpe til med å finne en fjerdemann.
Be Mr. Joyce komme inn.
Chapman vil ha Joyce, men jeg tviler. Han er for lite beregnende.
I en jobb som deres er det alltid én ting til å gjøre.
- Han er en god svømmer. - Jeg er klar over din mening.
Jeg vil høre Shears' mening.
På stedet hvil.
Disse herrene vurderer å ta deg med på en tur i jungelen.
- Du var bokholder i Montreal? - Ja. Eller egentlig ikke.
- Jeg var ikke autorisert. - Hva gjorde du?
Jeg sjekket kolonner med tall som folk hadde sjekket før meg.
Og så sjekket andre dem etter meg.
- Det lyder kjedelig. - Det var det.
- Hvordan endte du her? - Jeg vervet meg i London i 1939.
- Så meldte jeg meg frivillig hit. - Frivillig?
- Ja. Den vanlige hæren... - Fortsett.
Den vanlige hæren minte meg om min sivile jobb.
Ingen venter at en skal tenke.
Tenk på denne. Kan du bruke den i kaldt blod?
- Jeg vet hvordan en bruker den. - Kan du bruke den i kaldt blod?
Kan du drepe uten å nøle?
Det er et spørsmål som jeg ofte har stilt meg selv.
- Og hva ble svaret? - Jeg vet ærlig talt ikke.
Jeg har prøvd å se det for meg.
Får meg ikke til å tro at drap ikke er en forbrytelse.
Det er et gammelt problem i hæren.
Det var alt. Takk, Joyce.
- Skal jeg dra av sted med teamet? - Vi gir deg beskjed.
- Forstår du hva jeg mener? - Han var da ærlig.
Ingen av oss vet svaret før tiden er inne.
- Hva syns du, Shears? - Han er canadier.
Og det er i tråd med enhetens internasjonale sammensetning.
Vil han så gjerne dra, kan han ta min plass.
Er dere enige, er Joyce deres. Jeg har en rapport om landsbyen.
Dere kan hoppe i skumringen. Du har vel fallskjermtrening?
- Nei. - Filler'n. Det var ubeleilig.
- Det falt meg ikke inn. - I så fall...
- Vi må ordne noen treningshopp. - Jeg snakker med Freddy.
Du kan gå, Chapman.
- Litt frisk luft? - Ja, sir.
Du er kjærkommen for oss. Kjennskap til området, venner i landsbyen.
Det er som om flukten din var planlagt med oss i tankene.
Og forresten... Dette er den nye d-pillen.
- D-pille? - Dødelig. Hurtig, smertefri.
I fall dere blir tatt til fange.
- Så jeg bør ikke bli tatt i live? - Jeg vil ikke anbefale det.
Blir noen skadd eller såret, må de andre etterlate ham.
Oppdraget kommer i første rekke.
Jeg ville ikke si min mening foran teamet.
Jeg forstår.
Chapman blir bra. Han har isvann i årene. Joyce blir også ok.
- Det er Warden. - Hvorfor ikke?
Cambridge-fyr og greier. Det er én ting å leke med eksplosiver...
Han er ikke uten erfaring.
Da vi tapte Singapore, ble han igjen og sprengte noen broer og tog-
- før japsene fanget ham. Fascinerende historie.
Irriterende. Man tror ikke noen øvelseshopp er verdt bryet.
Ett hopp, og sjansen for å bli skadd er 50 %.
To hopp, 80 %, og tre, det er ute med deg.
Det mest fornuftige er å hoppe og håpe på det beste.
Med eller uten fallskjerm?
Den var god!
"Med eller uten?"
Han er blant trærne.
Vi når ikke Kwai den veien du gikk. For mange japanske patruljer.
Vi må gå nordover gjennom tykk jungel. Yai leder oss. Han hater japanerne.
Alle mennene jobber på jernbanen. Vi får kvinnelige bærere.
- Kvinnelige bærere... - De er dyktige.
Han sier det er farlig å overnatte i landsbyen.
Det er en fiendestilling 5 km unna. Vi må sove i jungelen.
- Hva med Chapman? - Yais folk begraver ham.
- Er det noe i veien? - Jeg bare tenkte...
Du snakker Yais språk. Han fører deg til Kwai en annen vei enn den jeg tok.
Kan noen si hvorfor jeg er så uunnværlig?
Jeg forstår hva du føler. Men det skjer alltid noe uventet.
- Si det til Chapman. - Vi må komme oss av sted.
Du er nydelig. Nydelig.
- Vis glede i arbeidet. - Ja, sir.
- Igler. - Igler?
Sitt stille. Hun skal fjerne iglene på ryggen din.
- Hva gjør en søt jente som deg her? - Jeg kan lære deg det på siamesisk.
For mye prat ødelegger alltid.
- Hva er galt med den saken? - Jeg får ikke noe sterkt signal.
Den er våt, korrodert, råtten... som alt annet i denne råtne jungelen.
Du kan like godt skrote den.
Radio Tokyo takker for seg. Din vennligste fiende-
- minner deg på å ta det med ro og ikke melde deg frivillig til noe.
- Blir vi her lenger, får vi trøbbel. - Jeg har dekodet alt.
"Én: Opprinnelig bro forlatt. Ny bro lenger nede i elva."
"To: Fienden åpner jernbanen med tog fra Bangkok til Rangoon-
- med tropper og VIP-er om morgenen den 13."
"Tre: Synkroniser sprengning med togpassering. Fire: God jakt."
- Det var alt. - Et tog og en bro ville vært noe.
- Rekker vi det i tide? - Vi er to-tre dagsmarsjer fra Kwai.
Setter vi opp tempoet, er vi der den 12. før solnedgang.
- Vi prøver å sprenge toget? - For all del. God jakt.
Bravo. Finfint. Brillefint.
Hadde du ikke fikset radioen, ville vi ikke visst om toget.
Det skjer alltid noe uventet, ikke sant?
- En halv liter, sir. - Kinin?
Vi gjør oss ferdig senere.
Clipton, det er krise.
Broen blir ikke ferdig i tide.
Vi har ikke folk nok. Offiserene hjelper til, men det er ikke nok.
- Skal offiserene jobbe på broen? - Jeg forklarte situasjonen.
- Be Saito om noen av hans menn. - Niks. Dette er vårt show.
Jeg kom for å snakke om sykelisten.
Det er ingen her som ikke bør være her.
Ikke trekk noen konklusjoner, men det fins alltid noen unnasluntrere.
Jeg ber deg ha et åpent sinn. Da tar vi en titt.
Ikke reis dere.
- Hva feiler det Haskins? - Amøbisk dysenteri.
Han hadde 40 i feber i går.
- Og denne mannen? - Betente sår. Beinet kan nok reddes.
- Vil du sette ham i arbeid? - Ikke prat tull, Clipton.
- Og ham? - Armen er infisert. Sårene gror ikke.
Jeg lurer på om ikke frisk luft og lette arbeidsoppgaver vil gjøre godt.
Vi holder da ikke folk på sykehus fordi de har skrapet seg opp.
Han er kanskje ikke i sin beste form, -
- men han kan gjøre nytte for seg. Litt avsluttende arbeid.
Føler du for å utføre litt lett arbeid på broen?
- Som du vil, sir. - Bravo.
- Hva med deg? Ikke noe vanskelig. - Jeg kan prøve.
Hør her! Det sier seg selv at jeg er stolt av dere.
Det er krise. Hva sier dere til at de som orker, -
- gir de andre en håndsrekning? Hente ting, male. Hva sier dere?
- Ja, sir. - Bravo. Bli med meg.
Ti minutter.
Forsikre deg om at de er døde.
Kom an, Joyce.
Bruk kniven, ellers skyter vi hverandre.
Gå den veien, Joyce.
Jeg kunne ha gjort det. Jeg var klar.
- Er du truffet, sir? - Da går vi.
Overflatisk. Ingenting er brukket.
- Det er min feil. - Hold munn. Jeg kan gå på den.
- Men hvor langt og hvor fort? - Det vet vi ikke før jeg har prøvd.
Hva gjør dere? Jeg har ikke gitt ordre om å stoppe.
Alle trenger det.
Vi er fortsatt fem-seks timers rask marsj fra målet. Kom an.
Fortsetter du å gå på foten, blør du i hjel.
- La meg bli igjen her. - Stopper du, stopper vi.
Dere kan ikke se broen i mørket. Dere må dit før solnedgang.
Når jobben er gjort, vet vi ikke om vi går denne veien, og om vi finner deg.
Du vet at jeg ikke ville nølt med å gå fra deg.
Han vet det ikke, men det gjør jeg. Du ville forlatt din mor her.
Fortsett uten meg. Det er en ordre. Du har kommandoen nå, Shears.
Jeg adlyder ikke. Heroismen din gjør meg kvalm.
Du bærer oppakningen som pesten. Eksplosiver og d-piller.
Du må ødelegge en bro eller ødelegge deg selv.
Denne krigen er bare et spill. Du og oberst Nicholson er like.
Dø som en gentleman, dø etter reglene.
Det eneste viktige er å leve som et menneske!
Jeg etterlater deg ikke for å dø, Warden.
For jeg bryr meg ikke om broen eller reglene dine.
Fortsetter vi, fortsetter vi sammen.
Gode, gamle Yai.
Kom.
Kom an.
Vi må nærmere.
Fortsatt lei for at vi tok deg med? Føler du deg bedre?
- Du har kommandoen igjen. - Takk, major.
Jeg forstår det ikke. Den er solid og godt konstruert.
Ikke som de midlertidige broene fienden pleier å bygge.
Stakkars jævler. Tenk å bygge noe slikt i tilstanden de er i.
En britisk offiser ligger på knærne. Japanerne ser ut til å like det.
Visste han at vi er her, kunne det bedret moralen.
Denne broen ble konstruert og bygd av soldater i den britiske hær.
Februar til mai 1943.
Var det ikke for toget, kunne vi brukt tidsinnstilling.
Siden vi ikke vet når det kommer, må vi gjøre jobben manuelt.
Vi plasserer ladningene mot pilarene, en meter under vannet.
Og vi strekker ledningen ned elva til detonatoren.
Problemet er hvor vi skal gjemme den.
Vår side av elva blir brukt av japanerne. De ser den med en gang.
Ser du trestammene og den grå steinen ved den lille stranda?
- Ja, jeg ser dem. - Det er nøkkelposisjonen.
Det er på gal side av elva, men det er eneste skjulested på passende avstand.
Straks broen går i lufta, må den som er der, svømme tilbake.
- Det blir ingen behagelig svømmetur. - Jeg var den beste på kurset.
- Da er det i din gate. - Takk, sir.
Shears, finn et sted der du kan gi Joyce dekning.
Yai blir med. Dere bør kunne oppholde japsene litt.
Jeg setter opp bombekasteren her for ytterligere avledning.
Jeg prøver kanskje å treffe toget også.
Alt klart? Spørsmål?
Vi begynner når det blir mørkt. De har vakter, så ting må fraktes-
- fra høyere oppe i elva. Vi må bygge en flåte.
Yai.
Yai og tre kvinner bygger flåten. Én blir her med meg.
Shears... Var det ikke for ankelen, ville jeg tatt Joyces oppgave.
- Jeg vet det. - Tror du han klarer det?
- Jeg tror det. Skal jeg ordne det? - Du burde blitt her med bombekasteren.
Når det er over, håper jeg du blir dimittert på medisinsk grunnlag.
Takk.
Lad!
- Vakkert. - Ja, vakkert.
En førsteklasses jobb. Ante ikke at det ville bli så bra.
Ja... En vakker konstruksjon.
Jeg har tenkt. I morgen har jeg vært i tjeneste i 28 år.
28 år i krig og fred.
Jeg har vært hjemme i knapt 10 måneder på den tiden.
Likevel har det vært et godt liv.
Jeg elsker India. Jeg ville ikke ønsket det annerledes.
Men det kommer tider-
- da man forstår at man er nærmere slutten enn begynnelsen.
Og man undres, og man spør seg selv-
- hva som er summen av ens liv.
Spilte det noen rolle at man var der?
Utgjorde det noen forskjell i det hele tatt?
Spesielt sammenlignet med andre menns karrierer.
Vet ikke om det er sunt å tenke slik, -
- men jeg har tenkt i slike baner fra tid til annen.
Men i kveld... I kveld...
Filler'n.
Jeg må gå.
Karene forbereder en slags underholdning.
Nydelig.
Alle er nok enige i at dette har vært en hyggelig kveld.
De fleste av dere reiser i morgen til en ny leir og et nytt byggeprosjekt.
Det er synd dere ikke får se broen bli tatt i bruk.
Ferdigstillingen av denne delen av jernbanen-
- gjør oss i stand til å transportere de syke og arbeidsuføre med tog.
Oberst Saito har latt meg, major Clipton og de syke bli igjen her.
Vi slutter oss til dere om noen få dager.
Nå som deres arbeid her er ferdig, -
- er nok mange av dere litt nedstemt.
Det er forståelig. Det er en helt naturlig reaksjon.
Men én dag- om en uke, en måned, et år- kan vi vende hjem igjen.
Da vil dere være stolte av det dere har prestert her-
- i stor motgang.
Det dere har gjort, bør bli, og jeg tror det vil bli, -
- et eksempel for alle våre landsmenn, både soldater og sivile.
Dere har overlevd med ære.
Dere har gjort det, og mer til, her i villmarken.
Dere har snudd nederlag til seier.
Jeg gratulerer dere. Godt gjort.
For kongen.
Da skal det skje. Har du alt? Våpen, ammunisjon, feltflaske, kniv?
Jeg er tvers over elva.
Professoren sier det alltid er én ting til å gjøre.
Jeg kommer ikke på noe, annet enn å ønske deg et langt og lykkelig liv.
Takk.
Hva har hendt?
Vannstanden har sunket.
Man ser ledningen.
Ladningene!
Ikke vent på toget. Gjør det nå!
Ifølge Saito er toget her om fem-ti minutter.
- Jeg vil se på fra åsen. - Du ser bedre fra broen.
- Jeg vil helst ikke ta del i det. - Som du vil.
Iblant forstår jeg deg ikke, Clipton.
Som du selv har sagt, har jeg mye å lære om hæren.
God morgen. Vannstanden i elva har sunket.
Hva er det han gjør?
Oberst, det foregår noe underlig. Vi bør ta en titt før toget kommer.
Han er blitt gal. Han fører ham rett til den. En av våre egne.
Jeg hadde rett. Det er noe som foregår.
Du må gjøre det nå, gutt.
Har du en kniv? Jeg innså nå at broen er minert.
Godt gjort.
Offiser, sir. Britisk offiser. Vi skal sprenge broen.
- Britisk kommandosoldat. Ordre, sir. - Sprenge broen?
- Vi har dårlig tid. - Nei... Hjelp!
Hjelp!
Drep ham!
Slipp meg. Du forstår ikke, sir!
Drep ham!
Drep ham, Joyce!
Du!
Du...
Hva har jeg gjort?
Galskap!
Jeg var nødt til å gjøre det. De kunne ha blitt tatt til fange.
Det var det eneste jeg kunne gjøre.
Galskap.
Galskap!